- Készen vagyunk. - Evezők vízbe!
Evezők vízbe!
Makedón gályák. . .
. . .fosztogatják hajóinkat.
Azt a feladatot kaptuk, hogy. . .
. . .pusztítsuk el őket.
Csatatempó!
Támadótempó!
Lékelőtempó!
Pihenő!
Állj!
Pihenő!
Miért jöttél?
Jelentkeznem kell a pihenő alatt.
Igen.
Elfelejtettem.
Megölhettél volna.
Miért nem tetted meg?
Korai még meghalnom.
Mi fog megmenteni?
Atyáim lstene.
Elhagyott az lstened.
Nincs több hatalma az én isteneimnél.
Az enyémek nem segítenek. A tiéd se fog.
Én segíthetek.
Érdekel, 41 -es?
Látom, hogy igen.
Katona vagyok és a szabadidőmben. . .
. . .harcosokat képzek kedvemre.
Kitűnő gladiátoraim és hajtóim vannak.
Akarsz közéjük tartozni?
Szolgádként meghalni?
Jobb, mint a fedélközben.
Nem leszek itt örökre.
Nem?
És ha sikerülne megszöknöd?
Az anyámat és a húgomat is elítélték. . .
. . .ártatlanul. Nem nyug. . .
Te is ártatlan vagy?
- Van értelme ismételnem? - Nincs.
Gondolkozz az ajánlaton! Míg győzünk, nem menekülhetsz.
Ha veszítünk, elsüllyedsz az evezőhöz láncolva.
Isten nem azért tartott életben. . .
. . .hogy itt pusztuljak.
Különös, makacs hit éltet, ha azt hiszed. . .
. . .a létnek van értelme.
Józan ember már régen hitét veszítette volna.
Ahogyan te.
Miért veszítetted el?
Vissza az evezőhöz, 41 -es!
Ellenség a láthatáron!
Jelezni! Csatára felkészülni!
Minden fegyveres a helyére!
- Tölts! - Tüzelésre kész!
Gyorsan!
Ide a viasszal! Még lövedéket!
Evezőt fel!
Evezőt le!
A láncokat!
Őr!
41 -est kioldani!
Nem akarok meghalni!
Nem akarok!
41 -es, miért csinálta ezt?
Nem tudom.
Egyszer segített már rajtam valaki.
Akkor se tudtam, miért.
Rendes tempó!
Egyes, fáklyát!
Tűz!
Parancsra behúzni!
Evezőt fel!
Behúzni!
Jobbra!
Evezőt ki!
Tűz!
- Vigyázz! - Tűz!
Kormányos, lékelés! Parancsot!
Lékelőtempó!
Irány a lékeléshez.
Meglékelik a hajót! Meglékelik a hajót!
Miért mentettél meg?
Miért vetetted le a láncot?
Mi a neved, 41 -es?
Júda Ben-Hur.
Júda Ben-Hur!
Hagyj meghalni!
Életben tartunk, hogy szolgálj.
Evezz, és élsz.
Milyen hajó?
Nem tudom.
Jobb, ha az ellenségé.
Nekem halál.
Neked szabadság.
Római vitorla.
Előre nézz!
Üdv, konzul! Már feladtuk a reményt.
Vizet!
Mind odaveszett?
Öt gálya.
- És a csata? - A csatát megnyertük.
Győztél, uram!
- Győzelem? - Teljes.
Hogy megmentsen téged. . .
. . .az lstened megmentette a római flottát is.
Üdv, Arrius!
Evező jobb oldalon!
Megtisztítottad vízi útjainkat, Quintus Arrius.
Méltó jutalmad a diadalmi jogar.
Ki ez a férfi, aki veled jött?
Életem megmentője, isteni Cézár.
Csak ennyit tudsz róla?
Nem. Megvádolták, hogy Júdea helytartójának életére tört.
De ártatlan volt.
Ha nem, furcsán következetlen:
Megölné a helytartómat, de megmenti konzulom életét.
Gyere el holnap! Megbeszéljük.
Mindent tudunk erről az emberről.
Hazájában igen befolyásos.
Akkor ott Róma szenátusa és népe ellen támadt.
Nem állt szándékában ilyen támadás.
Konzul, hadd folytassuk!
Hadd legyünk nagylelkűek!
Nagy diadalod jutalmaképpen. . .
. . .nem küldjük vissza a gályára. A te rabszolgád lehet.
Ez Róma szenátusának. . .
. . .és népének akarata.
Nemrégiben visszatértem. . .
. . .egy ifjúval, aki megmentett.
Róma legjobb hajtójaként ismeritek.
Ötször vezette diadalra lovaimat.
Én úgy ismerem, mint aki elveszett fiam helyére állt.
Büszkén nézek szeretett fiamra. . .
. . .amit régóta nem tehettem.
Igen erős e kötelék. . .
. . .de tudnotok kell ezt is!
Lezárultak végre az örökbefogadás formaságai.
Az ifjú Arrius nevem viselője. . .
. . .és vagyonom örököse.
Őseim gyűrűje. . .
. . .a fiamra szállt volna.
Mostantól a tiéd.
Különös sors vezérelt új életre. . .
. . .új otthonomba. . .
. . .új apámhoz.
Ide vezérelt. . .
. . .el is sodorhat innen.
De bárhol legyek. . .
. . .úgy viselem e gyűrűt, hogy méltó legyek Arriushoz.
Hálával, szeretettel. . .
. . .és becsülettel.
Régi barátom, Poncius Pilátus.
Annakidején az én lovaim győztek.
Felséges, fürge lovak.
De téged nem győznek le.
- Júdeából jöttél? - Igen.
Hallom, elviselhetetlen a klíma.
A júdeaiaknak nem az.
Rémes jövő! Odaküldenek helytartónak.
- Júdeába? - Igen.
Nem ezt kértem.
De a sivatagban lesz rám szükség.
Rám áhítoznak a skorpiók és próféták.
Ma estére feledd el Júdea porát!
Kecskék és Jehova!
Elmész.
EI kell mennem.
Nem tarthatlak vissza.
A szemed távolba réved. Tudom, mi a fájdalom.
De azt tanácsolom, várj.
Gratust leváltják.
Poncius Pilátus lesz a helytartó.
Mikor?
Hamarosan.
Ez a kezünkre játszik.
Semmi sem segít, ha túl későn érek vissza Júdeába.
Ez a gondolat kínoz ittlétem minden percében.
Viszontlát-e még Róma?
Neked köszönhetem életem egyik részét.
Emlékezni fogok rá.
Az istenek nem törődnek egy öreg ember reményeivel.
Sosem tudhatod.
Bocsáss meg!
Idegen vagy itt.
Nem Názáretből jöttél?
Miért kérded?
Gondoltam. . .
. . .te lehetsz az. . .
. . .akit megkeresni tértem vissza hazámból.
Ilyen korú lehet.
Ki?
Ha megtalálom Őt. . .
. . .tudni fogom, Ő az.
Elnézést, alexandriai Boldizsár vagyok.
Ilderim sejk vendége.
Ostoba fajankó!
Ne! Ne! Ne az ostorral!
A vendéglátóm.
Finoman!
Ostoba! Nem értesz a lovakhoz!
Ha megütöd őket, kinyuvasztalak!
Óvatosan a kanyart, aztán hadd fussanak! lndulj!
Jegyezd meg, amit mondok! Bölcs légy!
Gyönyörűek!
Most! Most! Ereszd meg!
Nem bírják majd a kanyart.
Nem! Nem!
Abadon, állítsd meg!
Ne ostorral!
Megölöm! Megö. . .
Dilinyós! lde a kantárt, ostoba!
Hogy bánsz a lovaimmal?!
Kecskét hajts! Csak arra vagy jó!
Eredj, fajankó!
Kecskét, ne lovat!
Láttad, mi történt?
Ez a vándor előre megmondta.
Kitűnő lovak, de nem jó fogat.
Nem jó fogat?
Az ott a szélén, az bírja.
- Antares. - A lassú?
Neki kéne belül futnia, hogy tartsa a többit.
Jó a szemed. Hol tanultad ezt?
A római cirkuszban.
A nagy cirkuszban hajtottál?
Barátom, összeszoktatnád az én négy lovamat?
Vár Jeruzsálem.
Holnapig pihen a karaván.
Lesz időnk beszélgetni.
Felfrissülni a sátramban.
Elmesélni, hogyan hajtottál Rómában.
Ha volna hangom, zsoltárt zengenék a lovakról.
Nincs más állat. . .
. . .mely ily magasra hágott!
Holnap Antarest állítom belülre.
Rövidíts a jármon! Az segít a kanyarban.
Júda Ben-Hur!
Zsidó vagy, de jártál Rómában.
Igen.
Különös választás, még furcsább sors vezérelt.
Éppen jókor érkeztél!
Csodákat tehetnénk együtt!
EI kell menned.
Nem halogathatom utam.
Később tán visszatérhetsz.
Barátaiddal, asszonyaiddal.
Nincsenek asszonyaim.
Egyetlen egy sem?
Nekem hat van. Nem! Hét.
Én nyolcat láttam.
Mert vándorol. Otthon még több van.
Hidd el, nagy előny a sok feleség.
- Nekem is lesz egy. - Egy!
Egy lsten, értem. De egy feleség? Az nem civilizált!
Semmi nagylelkűség!
- Nem ízlett az étel? - Dehogynem.
Köszönöm. Köszönöm.
Fogadd meg a tanácsomat! Vegyél magadnak asszonyokat!
Most elbúcsúzom a szépségeimtől.
Ilyenkor türelmetlenek már.
Mindegyik első akar lenni.
- Elbúcsúzom. - Ne, maradj!
Nézd meg őket!
Gyertek, gyermekeim! Gyertek!
Félnek az idegentől.
Gyertek!
Ne féljetek! Gyertek!
Gyermekeim!
Fáraók arabsaitól származnak.
Csillagok nevét kapták.
Gyere, Antares!
Te vagy a leglassúbb, de el sose fáradsz.
Tessék? lgen, igen.
Én is szeretlek. Jó Antaresem!
Gyere, Rigel!
Mindketten jót ettünk és jó a világ.
Jó Rigelem!
Igen, aludnál már.
Eleget dolgoztál, igaz?
Nemsokára alhatsz.
Jó éjszakát, kincsem!
Nyughass, Aldebaran! Tudom.
Te vagy a leggyorsabb, de légy kitartóbb!
Róma se látott szebbeket.
Látnád az anyjukat!
Az embereimnek is hogy hiányzik!
Jól van, jól.
A barátjuk vagy, nehezen engednek fel.
Antares, Rigel, késő van már.
Altair, Aldebaran, menjetek aludni!
Erősek legyetek és fürgék!
Menjetek, gyermekeim!
Jeruzsálem legjobb fogatai várnak. . .
. . .és a Kelet bajnoka, Messala fekete ördögei.
Képes bármire.
- Messala? A cirkuszban? - Igen.
Ismerted?
Ismerem.
De nem kedveled nagyon.
Embereim imádkoznak. . .
. . .hogy legyőzhessék Messalát.
Te lehetnél az, aki. . .
. . .a porba fojtja gőgjét.
A lovaimnak méltó hajtó kéne. . .
. . .aki szereti őket, és ők száguldanának.
Nem lehet.
Nagy kár!
Letörni büszkeségét. . .
. . .azok előtt, akiket úgy megalázott!
Képzeld el, ha éppen egy zsidó alázná meg őt!
Tudom, nem lehet.
Nem gyújtja fel képzeletedet?
Nem felel meg célodnak?
Másképp bánok el vele.
Meg akarod ölni.
Ezt a borzalmat látom a szemedben.
De bármit tett, nincs jogod megölni.
Elnyeri a büntetését.
Csodában nem hiszek.
Az élet maga a csoda.
És lsten ítélete?
Nem hiszel csodákban.
De egyszer lsten szólt hozzám. . .
. . .csillag vezérelt Betlehembe. . .
. . .ahol egy gyermek várt a jászolban.
Isten élt őbenne.
Mára felnőtt, és kész elvégezni a munkáját.
Visszatértem hát. . .
. . .hogy itt legyek, ha eljön.
Közel van.
Látta a naplementét, ahogyan mi is.
Tán egy ajtóban áll most, vagy egy hegytetőn.
Talán pásztor. . .
. . .kereskedő, halász.
De él. . .
. . .és életünk ezentúl az Ő jelét viseli.
Sok út vezet lstenhez, fiam.
Ne legyen nehéz a tiéd!
Megyek aludni.
Boldizsár jó ember. . .
. . .de amíg mások nem ilyenek, tartsd fényesen a kardod!
És igaznak a szándékod!
Mennem kell már.
Még egy gondolat.
Az arénában nincs törvény.
Sokan meghalnak.
Remélem, látlak még.
Finom damaszkuszi selymet!
Eszter!
Júda vagyok.
Te élsz!
Mit csinálsz itt? Mi történt?
Itt vagyok.
Melletted.
Hol van apád?
Börtönbe zárták, amikor téged elvittek.
Megkínozták.
Mikor megbizonyosodtak, hogy ártatlan, elengedték.
Azóta itt élünk, itt rejtőzünk.
Nem mentetek vissza?
Nem.
Mindent elvettek a rómaiak. Semmink se maradt ott.
Hol van anyám és húgom?
Előbb szólok neki!
Apám!
Csodálatos dolog történt!
Júda Ben-Hur él!
Hazajött. Itt van.
Júda!
Júda Ben-Hur!
Drága öreg barátom!
Hadd lássalak!
Hadd nézzelek!
Igen. Igaz hát!
Dicsérjük lsten kegyelmét!
Hol vannak?
Ama rettenetes nap óta. . .
. . .nem hallottunk felőlük.
Miért maradtál hű?
Ne sajnálj, gazdám!
Megkétszereződtem azóta.
Ő Malluch, a másik felem. A börtönben találkoztunk.
Egy napon szabadultunk.
Malluch-nak nincs nyelve, nekem nincs élet a lábamban.
Azóta én vagyok a nyelve. . .
. . .és ő lett a lábam.
Ketten együtt nem is vagyunk akárki!
Öreg barátom!
Ő megmondta, hogy visszatérsz.
Nem adta fel a reményt.
Reméltem, de nem hittem benne.
Látom, csak kettejük megmentésén jár az eszed.
És ha nem lehetséges?
Tűzz ki másik célt magad elé!
A vagyonod érintetlen.
Semmit sem árultam el nekik.
Megvan még. . .
. . .hogy hatalmad legyen legyőzni őket.
Nem azért tértem vissza.
Júda, halottak már!
Négy év! Azt senki sem éli túl a várbörtönben.
Ki él túl egy év gályarabságot?
Ez igaz.
Júda Ben-Hur!
Visszatértél, mintha a hitünk térne vissza.
Júda, szeretnék újra nevetni.
Nevessünk hát!
Lesz még öröm itt!
Ünneplünk majd a porban.
Beviszem én.
Álltunk már itt.
Hosszú ideje annak.
Négy éve.
De olyan, mintha. . .
. . .tegnap történt volna.
Azt mondtam:
"Ha nem volnál menyasszony, megcsókolnálak. "
"Ha nem volnék az. . .
. . .nem kéne búcsúzkodnunk. "
Nem vagyok menyasszony.
Nem mentél férjhez?
Apám mellett voltam.
És. . .
Az ujjamon van most is.
Addig viselem, míg meg nem találom azt, akit elvennék.
A kezem részévé vált.
Ha Messala megtudná, hogy itt vagy. . .
Meg kell tudnia.
Ő tudja, hol vannak.
És ha kiderül. . .?
- Ha meghaltak? - Akkor jaj Messalának!
Láttam, mire képes a gyűlölet.
Apámat elégette.
Egy ifjú rabbi azt tanítja, a gyűlöletnél erősebb. . .
. . .a megbocsátás és a szeretet.
Én hiszek benne.
- Eszter! - Júda!
Maradj életben!
Tartózkodj Messalától!
Csak ha megszűntem érezni.
De még nem.
Az a régi cserép még mindig hull a tetőnkről.
De most nem gályára küldenek.
Elpusztítanak.
Meg fogsz halni.
Quintus Arrius üdvözöl. Odakint vár.
- A konzul? - Az ifjú Arrius.
Köszönöm. Vezesd be!
- Nem tudtam, hogy van fia. - A nagy cirkusz bajnoka.
Miért hoz ajándékot?
- Talán versenyre hív ki. - Nézd!
Felséges!
Pedig nem is ismerem.
Tévedsz, Messala.
Milyen mágia révén lettél római?
Te voltál a mágus, Messala.
Gályarabnak küldtél.
Megmentettem a konzul életét.
Ismered pecsétjét?
Visszatértem hát. . .
. . .ahogy esküvel fogadtam.
Az ajándékod igazán illendő, ifjú Arrius!
Fordítsam magam ellen?
Mi lett anyámmal és húgommal?
Nem ismerem a foglyok sorsát.
Találd meg őket!
Akkor elfeledem, mit esküdtem. . .
. . .ahányszor vízbe merítettem az evezőt.
Ahhoz a helytartó engedélye kell.
Szerezd meg!
Holnap visszajövök.
Ne okozz csalódást, Messala!
Mi lett velük?
Majdnem öt éve! Gondolod, élnek még?
Menj és derítsd ki, Drusus!
- Ha meghaltak? - Meghaltak!
"Miriam, anya. Tirza, a lánya. "
Igen, ők azok. Élnek még?
E-épület.
Alsó szint.
Második cella. Kérdezd az őrt!
Vizet!
Engedjetek ki!
- Mikor láttad őket? - Én soha.
Három éve vagyok itt. De biztos élnek.
Az ételt elveszik.
Leprások.
Vigyék őket a város határán túlra!
A cellát kiégetjük.
Van ott valaki?
Van ott valaki!
Ki vagy?
Ne gyere közelebb!
Ki vagy?
Eszter!
Miriam vagyok.
Miriam.
Miriam?
Maradj ott!
Hazajöttetek!
Maradj ott, Eszter!
Leprások vagyunk.
Ó, Eszter!
Tirza!
Eszter!
Júda életben van?
Igen, él.
Itt van.
Hol?
Titeket keres.
Máris szólok neki.
- Ne! - Apának.
Ne!
Senkinek!
Elmegyünk a Leprások völgyébe.
Nem jövünk vissza.
Júdának tudnia kell.
Ne!
Kérlek!
Nem tudnék a szemébe nézni.
Megváltozott?
Semmit se változott.
Nem változott.
Te szereted őt, Eszter.
Esküdj meg. . .
. . .a szerelmedre. . .
. . .hogy sohasem mondod el neki!
Nem szabad megtudnia?
Ne így emlékezzen ránk!
Ígérd meg!
Másban nem reménykedhetem.
Csak ebben.
Ígérem.
Jól van.
Várjatok!
Messala majd kideríti.
Imádkozom, hogy éljenek, és megtalálják őket.
Elengedi őket.
Hisz élni akar.
Nem teheti, Júda.
Miért nem?
Láttam őket.
Láttad őket?
Hol?
Mikor láttad őket?
Meghaltak.
Halottak voltak.
Mikor?
Mikor? Mikor?
A börtönben.
Amikor hírre vártam apámról.
Miért nem mondtad el?
Nem tudtam.
Neked se, apám.
Féltem, ha Messalához. . .
Júda, többé nincs mit keresned.
Vége már.
Vége?
- Júda! - Vége?
Júda, felejtsd el Messalát! Menj vissza Rómába!
SZÜNET